Оцінка безпеки руху за умови забезпечення стійкості проти вкочування гребеня колеса на головку рейки - Kurhan, D. M.; Hubar, O. V. (Електромагнітна сумісність та безпека на залізничному транспорті, 2016)
Одним з показників взаємодії колії і рухомого складу, не виконання якого веде до порушення безпеки руху, а саме до сходу рухомого складу, є умова забезпечення стійкості проти вкочування гребеня колеса на головку рейки. Основними причинами сходів, як правило, вважається порушення норм по крутизні відводів підвищення рейок у кривих, велика різниця стріл вигину у суміжних точках, невірне встановлення підвищення зовнішньої рейки у кривих. У багатьох випадках сходів у колії зафіксовано відхилення одночасно за кількома параметрами. Найчастіше сходи відбувалися шляхом перекочування гребеня колеса через головку рейки. Умова забезпечення стійкості проти вкочування гребеня колеса на головку рейки визначається як співвідношення сил, що перешкоджають підйому колеса до сил, що прагнуть підняти колесо. Для розрахунків коефіцієнту стійкості проти вкочування гребеня колеса на головку рейки існує дві тотожні методики. Рекомендовано використовувати відношення вертикальної сили до горизонтальної з урахуванням коефіцієнту тертя і куту нахилу гребня колеса, яке повинне бути не менше встановленого значення. Найменші значення коефіцієнта стійкості проти вкочування колеса на головку рейки у кривих з радіусами кривих менше 350 мотримано при менших значеннях завантаження набігаючого колеса вертикальною силою і від’ємних значеннях непогашеного прискорення. При русі пасажирських вагонів з двовісними візками з непогашеним прискоренням 1 м/с2 і більше коефіцієнт стійкості проти вкочування гребеня колеса на головку рейки наближається до мінімально допустимого значення, що повинне враховуватися при вирішенні задач збільшення швидкостей руху у кривих ділянках колії.